\documentclass[a4paper,10pt]{book}
\usepackage[czech]{babel}
\usepackage[utf8]{inputenc}
\usepackage{makeidx}

\makeindex

\begin{document}

\tableofcontents

\chapter{Lingvistika}

Lingvistika (dříve psáno linguistika\footnote{Takto píše např. ještě Bohuslav
Hála v článku Význam experimentálně-fonetického zkoumání nářečí in Listy
filologické, 1940.}) neboli jazykověda je věda
zkoumající\cite{karlik2004kam}
přirozený jazyk. Lze ji dělit na obecnou lingvistiku\index{lingvistika}, aplikovanou lingvistiku a
na jazykovědy jednotlivých jazyků nebo jejich skupin. Ty mívají zvláštní názvy,
např. anglická filologie neboli anglistika, dále např. bohemistika,
slovakistika, lusitanistika, turkologie; afrikanistika, orientalistika,
iberoamerikanistika apod. (pro jejich seznam viz článek Filologie). Označení
filologie ovšem znamená široce pojaté studium jazyka, literatury i kulturních,
historických a zeměpisných specifik dané oblasti (tzv. reálie). Lingvistiku je
také možné chápat jako soubor jednotlivých jazykovědných disciplín (především
fonologie, morfologie, lexikologie, syntaxe a textové lingvistiky). Jazykem se
zabývá také mnoho dalších vědeckých disciplín, například psychologie,
informatika, filosofie, biologie, anatomie člověka, sociologie, antropologie a
další. Od 2. poloviny 20. století také vznikají hraniční jazykovědné disciplíny,
jako je psycholingvistika, sociolingvistika, neurolingvistika
aj.~\cite{rychly2004manatee}

\section{Cíle lingvistiky}

\begin{itemize}
    \item {\bf Deskriptivní lingvistika} Cílem deskriptivní lingvistiky je
        popsat jazykový systém a popř. způsoby jeho užívání v různých
        komunikačních situacích. Výsledkem práce deskriptivní lingvistiky jsou
        např. slovníky (lexikony) či mluvnice (gramatiky), tedy práce popisující
        slovní zásobu a strukturu (gramatiku) konkrétního jazyka.
    \item {\bf Teoretická lingvistika} Toto odvětví lingvistiky zkoumá obecné
        principy fungování přirozeného lidského jazyka, přičemž často využívá
        výsledky deskriptivní lingvistiky. Teoreticko-lingvistické zkoumání se
        zakládá na obecné vědecké metodě: jeho výstupem jsou explicitní,
        formálně zpracované teorie a hypotézy, jejichž platnost je následně
        testována s pomocí dat z konkrétních jazyků. Některá odvětví teoretické
        lingvistiky se od ostatních přírodních věd liší specifickými metodami
        testování.
    \item {\bf Aplikovaná lingvistika} využívá poznatků deskriptivní a
        teoretické lingvistiky. Mezi oblasti aplikované lingvistiky patří např.
        jazyková terapie (logopedie, terapie afázie), výuka cizích jazyků,
        forenzní lingvistika, či manuální a strojový překlad.
    \item {\bf Preskriptivní lingvistika} není v pravém slova smyslu
        lingvistika, neboť se nezabývá přirozeným lidským jazykem jako takovým.
        Jejím cílem je charakterizovat tzv. spisovný jazyk, což je soubor
        jazykových prostředků (ať už mluvených či psaných), které jsou či by
        měly být používány ve školách, v oficiálních sdělovacích prostředcích či
        v komunikačních situacích formálního charakteru. Spisovný jazyk je
        kodifikován v jazykových příručkách (v případě českého jazyka především
        v Pravidlech českého pravopisu a slovnících (vydaných ÚJČ) pro psanou
        podobu, Česká výslovnostní norma pro mluvenou podobu), jeho užívání však
        většinou není vynuceno zákonem, má jen charakter doporučení. Některé
        přirozené jazyky oficiálně kodifikovanou podobu spisovného jazyka ani
        nemají (např. angličtina).
\end{itemize}

\section{Lingvistické disciplíny}

\subsection*{Disciplíny zkoumající jazykové podsystémy}

Jazyk je komplexní systém a skládá se z řady podsystémů (někdy nazývaných
"jazykové plány"), které se mohou navzájem do určité míry ovlivňovat.
Deskriptivní a teoretická lingvistika se podle toho dělí do následujících
kategorií (dle české lingvistické tradice).

\begin{itemize}
    \item {\bf Lexikologie} zkoumá slovní zásobu, lexikální význam a formu,
        inherentní vztahy mezi jednotlivými slovy (např. synonymie - dvě různé
        slovní formy pro tentýž význam, homonymie - jedna slovní forma pro více
        významů, atd.), expresivitu slov (např. vulgárnost), atd. Lexikologie
        slouží jako základ pro lexikografii, tedy tvorbu slovníků.
    \item {\bf Fonetika} zkoumá zvukovou (akustickou, auditivní, artikulační)
        stránku jazyka.
    \item {\bf Fonologie} zkoumá zvukový systém, tj. (i) inventář zvukových
        segmentů (tzv. fonémů) schopných rozlišit význam větších celků,
        pravidla, podle nichž se segmenty chovají v kontextu ostatních segmentů
        (např. asimilace), a (ii) inventář a pravidla týkající se
        suprasegmentálních ("nadsegmentálních") prostředků (např. intonace).
    \item {\bf Morfologie} (neboli tvarosloví) zkoumá inventář nejmenších
        významonosných či význam modifikujících jazykových výrazů (tzv. morfémů,
        např. "-ost" ve slově "libost" a "slab-" ve slově "slabý") a pravidla,
        podle nichž se tyto "atomické" výrazy užívají a spojují, aby vytvořily
        jednoduchá či složená slova (např. správně utvořené "slabost" vs.
        neexistující "ostslab" či správně utvořené "slabomyslný" vs.
        neexistující "myslnoslabý").
    \item {\bf Syntax} (neboli větná skladba) zkoumá inventář lexikálních a
        funkčních slovních kategorií (druhů) a zejména pravidla jejich spojování
        do větších celků. Příkladem lexikálních kategorií jsou substantiva,
        adjektiva či verba, příkladem funkčních kategorií jsou zájmena či
        spojky. Komplexní celky vytvořené pomocí syntaktických pravidel ze
        slovních kategorií nazýváme (syntaktické) fráze (např.
        nominální/substantivní fráze hladový vlk, vytvořená z adjektiva a
        substantiva, či verbální fráze sníst červenou karkulku vytvořená z verba
        a nominální fráze), věty neboli klauze (např. věta Hladový vlk snědl
        červenou karkulku vytvořená z nominální fráze a verbální fráze), a
        souvětí (např. souvětí Neviděla, jak hladový vlk snědl červenou
        karkulku, vytvořené spojením verba a věty, či souvětí Hladový vlk snědl
        červenou karkulku a myslivec ji vysvobodil, vytvořené spojením dvou vět
        pomocí spojky a). Syntaktické vztahy, např. vztah mezi dvěma
        syntaktickými frázemi, zpravidla nepřekračují hranici souvětí.
    \item {\bf Sémantika} se zabývá významem jazykových výrazů, ať už
        jednoduchých (morfémů a slov) nebo složitých (frází, vět a souvětí).
        Význam jednoduchých výrazů je uložen v mentálním slovníku (např. význam
        slova vlk), význam složitých výrazů lze zpravidla odvodit z významů
        jejich částí (např. výraz hladový vlk odkazuje k objektu, který je
        "hladový" a který je "vlk"). Sémantické vztahy většinou nepřekračují
        hranici souvětí.
    \item {\bf Pragmatika} (také pragmalingvistika) se zabývá významem promluvy
        v konkrétní komunikační situaci a v kontextu ostatních promluv. Promluva
        může a nemusí mít formu věty či souvětí (např. slovo pozor funguje jako
        promluva, aniž by bylo větou). Promluva může a nemusí mít doslovný
        (sémantický) význam (např. význam promluvy Bolí mě hlava může v daném
        kontextu a v dané situaci odpovídat sémantice věty Nechci sex).
    \item {\bf Textová lingvistika} nebo také analýza diskurzu se zabývá
        pravidly a principy spojování vět a souvětí ve větší celky, nazývané
        text. Zkoumá prostředky vyjadřující vztahy textovými celky (např.
        větami, souvětími, ale i odstavci či kapitolami).
\end{itemize}

\subsection*{Disciplíny zaměřené na konkrétní jazyk či jazykovou rodinu}

Lingvistika zahrnuje kromě obecné lingvistiky\index{lingvistika}, která se zabývá jazykem jako
takovým, také potenciálně otevřenou množinu podoborů, které zkoumají jednotlivé
jazyky či jazykové rodiny (jednotlivé filologie). Příklady jsou bohemistika
(čeština), anglistika (angličtina), sinologie (čínština), hispanistika
(španělština), slovenistika (slovinština), či slavistika (slovanské jazyky),
bantuistika (bantuské jazyky), turkologie atd. Nutno však dodat, že tyto termíny
zpravidla charakterizují ani ne tak podobory lingvistiky, jako spíš podobory
filologie. "Bohemista" může proto být i literární vědec či kulturolog.\cite{chomsky1995minimalist}

\subsection*{Další tradiční lingvistické disciplíny}

\begin{itemize}
    \item {\bf Historická lingvistika} zkoumá jazyky, které se užívaly v
            minulosti (starou češtinu, staroslověnštinu, apod.), popř. se
            zaměřuje na výzkum vývoje jazyka v čase (viz níže: diachronní
        přístup).
    \item {\bf Dialektologie} zkoumá geograficky podmíněné odlišnosti v jazykovém
            systému v rámci jednoho (národního) jazyka (např. česká nářečí).
            Největší tradici v dialektologii má studium lexikologie, fonetiky,
            fonologie a morfologie. Dialektologické studium syntaxe a sémantiky
        je velmi mladé.
    \item {\bf Sociolingvistika} zkoumá sociálně podmíněné odlišnosti v
        jazykovém systému, většinou v rámci jednoho jazyka či nářečí (např.
        slangy). Sociolingvistika se nejčastěji zaměřuje na lexikální jazykový
        plán.
    \item {\bf Lingvistická genealogie} zkoumá příbuznost různých jazyků (např.
        francouzština a rumunština patří do románské jazykové rodiny, přičemž
        oba jazyky se vyčlenily z latiny). Kritériem při určování genealogické
        příbuznosti jazyků je slovní zásoba.
    \item {\bf Lingvistická typologie} zkoumá jazykové typy, což jsou jazykové
        rysy společné více jazykům. Genealogicky příbuzné jazyky jsou většinou
        typově podobné, ale nemusí tomu tak nutně být (např. bulharština je
        typově dost odlišná od češtiny, i když jde v obou případech o slovanský
        jazyk). Při určování jazykového typu se vychází především z
        morfologických a syntaktických kritérií. Jeden a týž jazyk může patřit
        do více jazykových typů, v závislosti na zvoleném kritériu a zvoleném
        jazykovém podsystému.
    \item {\bf Matematická lingvistika} zkoumá jazyk pomocí matematických a
        statistických metod.
    \item {\bf Komputační (počítačová) lingvistika} vytváří komputační modely
        jazykového systému, jazykových podsystémů, či jejich částí.
    \item {\bf Korpusová lingvistika} se zaměřuje na analýzu jazyka za pomoci
        zkoumání obsáhlých, zpravidla elektronických jazykových korpusů
        (organizovaných uskupení psaných a/nebo mluvených textů různých žánrů).
    \item {\bf Jazyková akvizice} zkoumá učení a osvojování si jazyka u dětí či
        nerodilých mluvčích.
    \item {\bf Neurolingvistika\index{neurolingvistika}} zkoumá reprezentaci jazyka v mozku a
        neurologicky podmíněné jazykové poruchy (např. afázii).
\end{itemize}

\section{Metody lingvistiky}

Teoretická lingvistika využívá základní vědeckou metodu - formuluje explicitní a
testovatelné teorie a hypotézy, jejichž platnost následně ověřuje analýzou dat.

\subsection*{Základní metody získávání lingvistických dat}

\begin{itemize}
    \item Analýza promluv realizovaných v neexperimentálních podmínkách. Díky digitalizaci a automatizaci je dnes možné touto metodou relativně rychle a efektivně zkoumat velmi rozsáhlé jazykové korpusy (ty mají dnes řádově miliony až stovky milionů slov, viz např. Český národní korpus). Tato metoda se využívá např. v deskriptivní lingvistice, při vytváření mluvnic a slovníků. Hojně jí využívají také komputační lingvisté a kvantitativní lingvisté.
    \item Analýza promluv a reakcí na promluvy realizované v experimentálních podmínkách. Experimentální metody se rozšířily zejména díky studiu jazykové akvizice u dětí, u nichž nelze data získávat analýzou jazykové intuice (viz níže), avšak dnes se hojně používají i u dospělých mluvčích. Některé oblasti lingvistiky, např. neurolingvistika, jsou na experimentálních metodách takřka závislé.
    \item Analýza jazykové intuice. Tato metoda je založena na předpokladu, že mluvčí je schopen posoudit přijatelnost, resp. pravdivost vět a výrazů svého rodného jazyka. V závislosti na tom, jaký jazykový plán zkoumáme, lze posuzovat přijatelnost foneticko-fonologickou, morfosyntaktickou (tzv. "gramatičnost"), sémantickou, či pragmatickou. Tato introspektivní metoda je hojně používaná u teoretických lingvistů.
\end{itemize}

\subsection*{Synchronní, diachronní a panchronní přístupy}

\begin{itemize}
    \item Synchronní lingvistika pohlíží na jazyk jako na statický systém a abstrahuje od jeho proměn v čase. Předmětem synchronního studia může tedy například být současná čeština či čeština v době husitské. Synchronní studium současného živého jazyka může využívat všech tří výše uvedených metod získávání lingvistických dat.
    \item Diachronní lingvistika se zaměřuje na proměny jazykového systému (resp. jeho podsystémů) v čase. Jde zpravidla o proměny, které se odehrají v řádu desítek až stovek let. Diachronní lingvistika je zpravidla odkázána na první výše uvedenou metodu, zejména na studium psaných textů.
    \item Panchronní lingvistika\index{lingvistika} popírá existenci výše zmíněné opozice. Zastánci panchronního přístupu tvrdí, že jazykový systém je inherentně dynamický a v každém okamžiku obsahuje potenciál změny, který se projevuje např. na jazykových variacích, které jsou na čase nezávislé (dialekty, funkční styly). Co vnímáme jako "vývoj v čase" je tedy zpravidla pouze převládnutí určité "synchronní" jazykové varianty nad ostatními.
\end{itemize}

\section{Lingvistika jako součást širších vědních disciplín}

Jazyk je velmi mnohotvárný jev a v závislosti na tom, z jakého úhlu k němu
přistupujeme, můžeme lingvistiku zařadit do několika širších disciplín. Tyto
druhy lingvistiky si nekonkurují, neboť přísně vzato zkoumají jiný jazykový
objekt. Hranice mezi těmito "jazyky" a potažmo "lingvistikami", které je
zkoumají, jsou ovšem neostré. Poodrobnosti viz \cite{cermak2005}.

\begin{itemize}
    \item Lingvistika jako součást kognitivních věd (tj. kognitivní
        lingvistika\index{lingvistika!kognitivní}) zkoumá jazyk jako součást lidského kognitivního systému, tedy jako mentální nástroj, s jehož pomocí člověk poznává, interpretuje a kategorizuje svět.
    \item Lingvistika jako součást sémiotiky vnímá jazyk jako soubor tzv. jazykových znaků, jež lze charakterizovat jako vztahy mezi myšlenkami či mentálními koncepty (např. představa psa), jejich formálním vyjádřením (slovo pes) a vnějším světem (reálný pes). Existence těchto vztahů, jakožto i jejich systémovost, ustálenost a konvenčnost, umožňují komunikaci. Komunikace, tedy předávání a sdílení informací, je úzce spjatá se sémiotikou. Lingvistika z tohoto úhlu pohledu je tedy příbuzná vědám o nelingvistických znacích a prostředcích komunikace, jako je neverbální komunikace, různé pomocné komunikační systémy, např. světelné či kouřové signály, nebo znakové systémy uměle vytvářené pro potřebu komunikace s počítači a stroji.
    \item Lingvistika jako součást filologie studuje jazyk v jeho vztahu k člověku a všemu, co s ním souvisí. Zkoumá tedy vzájemné vlivy jazyka a národa, kultury, společnosti, historie a především literatury, již je možné vnímat jako komplexní jazykový výraz všech zmíněných oblastí lidského působení.
\end{itemize}


\printindex

\end{document}
